KÖR
A szimbólumok második fontos csoportjába
tartozik,
a középponttal, a kereszttel és
a négyzettel együtt.
![](../../kep/27-28/004_1.jpg)
1. A kör először is egy kiterjedéssel
rendelkező pont, részesül annak tökéletességéből. Így a pontnak és a körnek
közös szimbolikus sajátosságaik vannak: tökéletesség, egyszerűség, a megosztottság
és különbségtétel hiánya... Ha már nem az ősi pont rejtett tökéletességeit
szimbolizálja, a kör jelképezheti a teremtett határokat is, másképpen fogalmazva,
a világot, ahogyan elválik princípiumától. A koncentrikus körök a lét fokozatait
jelképezik, a teremtett hierarchiákat. Ezek együttesen jelenítik meg az
egyetlen és meg nem nyilvánuló lény egyetemes manifesztációját. Mindebben
a kört oszthatatlan teljességében látjuk... A körmozgás tökéletes, megváltoztathatatlan,
kezdet és vég nélkül való, változások nélküli; ez teszi lehetővé, hogy
az időt jelképezze. Az idő úgy definiálható, mint egymással egylényegű
pillanatok folyamatos és változatlan egymásra következése... A kör így
az eget is szimbolizálja, a körkörös és eltéríthetetlen mozgással...
Az értelmezés másik szintjén
maga az ég válik szimbólummá; a szellemi, láthatatlan, transzcendens világ
szimbólumává. De közvetlenebbül a kör a kozmikus eget szimbolizálja, különösen
a földdel való kapcsolataiban. Ebben a kontextusban a kör szimbolizálja
az ég tevékenységét, dinamikus beilleszkedését a világmindenségbe, kauzalitását,
gondviselő szerepét, példaszerűségét. Ebből eredően a teremtés felé forduló
isteni erő szimbólumaihoz csatlakozik, amelyeknek életét megteremti, szabályozza
és rendezi.
Filozófusok és teológusok
írásai szerint a kör nemcsak változatlanságában szimbolizálhatja az isteni
erőt, hanem szétáradó jóságában, mint minden dolog eredete, létfenntartója
és betetőzése; a keresztény hagyomány azt mondaná: mint alfa és omega.
2.
Pszeudo-Dionysziusz Aeropagita a koncentrikus körök és a középpont szimbolikájának
segítségével írta le, filozófiai és misztikus fogalmakat használva, a teremtett
lény viszonyát létrehozójával: a középponti egységtől eltávolodva minden
részekre oszlik és megsokszorozódik. Ennek fordítottjaként a kör középpontjában
minden sugár együtt van jelen különleges egységben, és egyetlen pont magában
foglal minden egyenest, amelyek egységesen vannak egymáshoz kapcsolva,
és összességükben kapcsolódnak ahhoz az egyedüli princípiumhoz, melyből
mindannyian erednek. A középpontban egységük tökéletes; ha kicsit távolodnak
el tőle, csak kis mértékben különböznek; ha jobban szétválnak, nagyobb
mértékben térnek el. Egyszóval abban a mértékben, ahogyan egyre közelednek
a középponthoz, kölcsönös egységük szorosabb; ahogy távolodnak tőle, a
különbség közöttük nő.
A zen-buddhizmusban gyakran
találunk koncentrikus körábrázolásokat. A körök a belső tökéletesedés utolsó
fázisát, a szellem által elért harmóniát jelképezik.
3.
A kör a vezérlőelv egységének és az égnek a jele: mint olyan, utal ezek
tevékenységére, a ciklikus folyamatokra. A kör a centrális pont kifejlődése,
megnyilvánulása: A körvonal minden pontja találkozik a kör középpontjában,
amely kezdetük és végük, írja Proklosz. Plótinosz szerint a középpont a
kör atyja, Angelus Silesius szerint a pont tartalmazza a kört. Számos szerző,
mint például Henri Suso, említi ugyanezt a hasonlatot a középpont és a
kör, valamint Isten és a teremtés között.
A kör az égi ciklusok jelképe,
nevezetesen a bolygók körforgásáé, a zodiákus által jelképezett éves ciklusé.
Az expanzív tendenciát jellemzi. Következésképpen a harmónia jelképe, és
ez az oka annak, hogy az építészeti szabályok gyakran a kör felosztásán
alapulnak. Miért kör alakban mozog az ég? -- kérdezi Plótinosz. Mert a Felsőbb
Értelmet utánozza. A zodiákus szimbolikája megtalálható a Nap-középpont
körüli más hasonló kisugárzásokban: India ó Adityája, a kerekasztal lovagjai,
a Dalai Láma kör alakú tanácsa.
Az őseredeti forma valójában
nem elsősorban a kör, hanem a gömb, a Világ Tojásának alakja. De a kör
a gömb metszete vagy vetülete. Ezért a földi Paradicsom kör alakú volt.
A négyzetből a körbe való átmenet, mint például a mandalában, a térbeli
kristályosodás átmenete a nirvánába, az őselvi meghatározhatatlanságba;
átmenet a Földből az Égbe a kínai terminológia szerint.
Ugyanakkor a szimbolika
nem mindig ilyen egyszerű, mivel az égi változtathatatlanság a négyzetben
is megtalálja kifejeződését, a földi változások pedig a körben. Mindkét
aspektust használja a hagyományos hindu építészet, amelyről elmondhatjuk,
hogy lényege a kör átalakítása négyzetté és a négyzet átalakítása körré.
A kör, az életre kelés szimbóluma másfelől teljesen megszokott formája
a szentélyeknek a nomád népeknél, a négyzet pedig a templomoké a földművelőknél.
4.
A négyzettel kombinálva a körforma a mozgás képzetét idézi fel, a rend
vagy szint változását. A négyzetformához kapcsolódó körformát az emberi
pszichikum ösztönös módon úgy értelmezi, mint egyfajta dialektikát az ember
által természetes módon áhított transzcendens égi és jelenlegi tartózkodási
helye, a földi között, ahol úgy tekinti magát, mint egy átmenet alanyát,
egy olyan átmenetét, amelyet azonnal meg kell kezdeni a jelek együttesének
segítségével.
A négyzet sémája, amely
fölött egy körív van, vagy amelyet egy ív hosszabbít meg vízszintes irányban,
a kocka-kupola szerkezete -- amely ugyanolyan gyakori a muzulmán művészetben,
mint a románban -- testesítik meg a földinek és a tökéletesnek ezt a dialektikáját.
Ez a komplex forma szakadást provokál, ritmus, vonal, szint szakadását,
ami a mozgás, a változás, az új egyensúly keresésére ösztönöz, ily módon
szimbolizálhatja a felsőbbrendű világ vagy a felsőbbrendű élet szintje
felé való vágyakozást. A diadalív ennek klasszikus megjelenítésévé vált,
a diadalívet pedig kizárólag arra tartogatják, hogy a győzedelmes hős bevonuljon
alatta; intellektuális szinten ez a hős a zseni, aki megoldott egy rejtélyt;
spirituális szinten a hős a szent, aki diadalmaskodott természetének alsóbbrendű
tendenciái felett. A saját szintjén mindegyikük eljut egy másik élet világába,
ami közelebbről része az isteninek, tekintsük bár azt hatalmában, bölcsességében
vagy szent mivoltában.
A négyzetbe írt kör jól
ismert szimbóluma a kabbalistáknak. Az anyagban rejlő isteni tűz szikrájának
jelképe, amely az élet tüzével itatja át ezt az anyagot.
5. A kör az idő szimbóluma
is; a kerék forog. Már a korai ókortól kezdve a kör jelezte a teljességet,
a tökéletességet, egybefoglalta az időt, hogy jobban mérhesse azt. A babiloniak
időmérésre használták; 360 fokra osztották, a 360 fokot pedig 6 darab 60
fokos egységre; elnevezése, a shar a világegyetemet, a kozmoszt írta le.
A babiloni vallási gondolkodás ebből vonta ki a végtelen, ciklikus, egyetemes
idő fogalmát, amely aztán áthagyományozódott az antik világra, a görög
korra például, a saját farkába harapó kígyó formájában. A keresztény ikonográfiában
a kör motívuma az örökkévalóságot szimbolizálja; három egymásba forrt kör
az Atya, fiú és Szentlélek szentháromságát idézi fel.
Az észak-amerikai indiánoknál
is a kör az idő szimbóluma, hiszen a nappali idő, az éjszakai idő és a
holdfázisok a világ feletti körök, és az év ideje a világ felszíne körüli
kör.
6. A kelta világban a körnek
mágikus szerepe és értéke van. Cuchulainn belevés egy feliratot ogam (óír)
betűkkel egy fakörbe (amelyet egy meghajlított tölgyfaágból készített),
hogy így állítsa meg az ír sereget, amely elárasztotta Ulstert. A kört
egy oszlopra rögzítették, és a felirat felszólít mindenkit, aki olvassa,
ne haladjon tovább anélkül, hogy elfogadná az egyéni küzdelmet. A kör tehát
egy áthághatatlan mágikus határt jelképez. (A kör szimbolikájáról általában
lásd Louis Hautecoeur, Mystique et architecture: Symbolisme du cercle et
de la coupole -- Misztikum és építészet: A kör és a kupola szimbolikája,
Párizs, 1954.) A körnek vannak közvetlen vallási alkalmazásai: Írország
nagy idolja (a Fal vagy Cromm Cruaich köve) a hagiográfiai szövegek szerint
12 másik kisebb kővel van körülvéve, amelyek kör alakban helyezkednek el.
A kör alakú gall-római templomok négyszögbe vannak beírva Périgueux-ben
(Dordogne) és Allonne-ban (Sarthe), s ez az égi (kör) és a földi (négyzet)
kölcsönös egymáshoz kapcsolódásának jele. Vrecingetorix, amikor megadja
magát, a lováról nagy kört ír le Caesar körül. A kör szimbolikája kettős,
egyszerre mágikus és égi.
7.
a) Zsidó és keresztény hagyományok. A kör nem található meg a bibliai szerkezetekben,
bizánci eredetű. Építészeti téren megelőzte a kupolát. A jeruzsálemi Szent
Sírt utánozó román templomok kör formájúak, mint ahogy a templomosok által
épített templomok, vagy a charroux-i, fontevrault-i apátságok. A román
templomok apszisa félkupola.
Lehet, hogy az építészek
még az ókori és bizánci formákat utánozták. A jeruzsálemi Szent Sír a világegyetem
nagy boltívére emlékeztet, amit az ember feje tetején viselt kis sapka
szimbolizál. Autuni Honorius is felhasználja ezt a kettős felosztást, amikor
a kereszt formájú (négyzet) és a kerek egyházról beszél; a szokásos terminológiát
és annak megszokott szimbolikus jelentését használja.
b) A kör kifejezi az istenség
kezdet és vég nélküli lélegzését. Ez a légzés folyamatosan és minden irányban
zajlik. Ha ez a lélegzés leállna, azonnal eltűnne a világ. A nap és az
arany, a nap képmása körrel írhatók le. Az ókorban a kör alakú alaprajzot
a tűz, a hős, az istenség kultuszához kapcsolták. A keréknek egyetemes
jelentése van (bolygó-bolygópálya), amit a földgömb szimbolizál. A világegyetem
és az emberi faj gömbalakja mind megannyi jele a tökéletességnek.
c) A román templom az emberi
alakot ábrázolja, de mindenekelőtt a tökéletes ember, azaz Jézus Krisztus
alakját. Itt megjegyzendő, hogy a Jézus szó, héber betűkkel, az embert
jelenti. Az Ige, ahogy emberré lesz és magára vállalja az emberiséget,
emberi arányokat ölt. A megtestesülés révén egyesíti az istenséget az emberiséggel,
összeköti az eget a földdel, és a kör formájába egy négyzetet vet, ami
az embernek felel meg, vagy inkább beleírja a négyzetet az isteni körébe.
Még ennél is többről beszélhetünk, mivel a négyzet a hatalmat jelzi. Ez
az evidencia tükröződik például Dániel látomásában a négy állattal és négy
királlyal. Márpedig a megváltással Krisztus megrepeszti és összetöri a
négyzetet, lévén ő egy hatalmától megfosztott Király. Nem marad más négyzet,
mint a kereszt. Így Krisztus saját emberi természetét az isteni természetbe
helyezi, a négyszögletes ember a Megtestesüléssel és a Megváltással maga
is belehelyezkedik a körbe. Másképpen fogalmazva: az emberiség hozzákapcsolódik
az istenihez, mint ahogy az idő az örökkévalósághoz, a látható a láthatatlanhoz,
az égi a földihez.
A
modern szerzők szeretnek a keresztre feszített Krisztus mintájára épített
templomokról beszélni. Ez igaz is, nem is. Minden emberi természet keresztre
van feszítve, mivel az ember képmása a keresztet szimbolizálja, és a fő
égtájakat jelzi.
Így tehát a templomot mindig
az ember képére építik. A keresztény templom arra a kvadratúrára vezethető
vissza, amelyet a körbe írt égtájak alkotnak. A vastu parusha-mandalában
leírt hindu templom alaprajza szintén négyzetes alak, a kör négyes felosztását
fejezi ki.
8. a) Az iszlám hagyományban
a körformát tekintik minden forma közül a legtökéletesebbnek. Így mondhatják
a költők, hogy a száj által formált kör a legszebb a formák között, mert
tökéletesen kerek.
Mivel saját magába fordul
vissza, nincs kezdete, sem vége, befejezett, tökéletes; a kör az abszolút
jele. Az iszlám építészetben a négyzetből a körbe való átmenet jelentette
a problémát, mivel a hívek gyülekezőhelye egy négyzet alakú terem, ellenben
csak egy kupola méltó arra, hogy az isteni nagyság felmérhetetlenségét
képviselje. Mekkában a Kábakő fekete kockája egy fehér kör alakú területen
található, és a zarándokok körmenete a fekete kör körül egy folytonos ima
körét írja le. Itt az a szokás, hogy kört tesznek meg a szentek mauzóleuma,
a mecsetek vagy azon helyek körül, ahol egy állatot feláldoztak, mert egy
gyerek nevet kapott.
b) A rozetták vagy a többszirmú
rózsaablakok, amelyek oly gyakori motívumok hímzésekben, díszítéseknél,
amulettekben, az építészetben a Közép-Keleten, már az iszlám előtti civilizációkban
megtalálhatók. Tekinthetjük úgy is ezeket, mint amelyeknek speciális megelőző
szerepe van a rontás ellen, de úgy tűnik, ugyanolyan joggal láthatjuk bennük
a kerék alakját virág képében, a virág pedig az élet, a földi élet időtartamának
szimbóluma. A késői Mezopotámiában a nulla a tökéletes szám, mivel mindent
kifejez, tehát a világegyetemet. Mivel fokokra van felosztva, az időt jelképezi.
A kerékből és az idő fogalmából született a kerék ábrázolása, ami az idő
periódusfogalmának megfelelő kör képét sugallja; a héber a kör alakú tornyot
(tour) a forogni (tourner) ige tövéhez kapcsolja, ily módon az emberi nemet
a körkörös mozgás gyökeréhez. A kör szimbolikája magában foglalja az örökkévalóság
vagy az örökös újrakezdések szimbolikáját.
c) Az egek forgó boltozata,
az ég kereke gyakran előforduló kifejezések a perzsa irodalomban. A sors
fogalmát rejtik magukban. Omar Khajjám így ír:
Mivel az ég kereke sosem
forgott egy bölcs tetszése szerint,
Mit számít, hogy 7 vagy
8 eget számlálunk-e.
A mawlavis dervisek körtáncát,
melyet dervisforgásoknak neveznek, a kozmikus szimbolika ösztönzi: a Nap
körül forgó bolygókat utánozták, mindannak a körforgását, ami mozog, ugyanakkor
a Nap által szimbolizált istenkeresést is. Alapítójuk, a szufizmus legnagyobb
költője így dicsőítette a léleknek ezt a körkörös vándorlását:
Körbe forogtam -- írja -- a 9 (bolygó) atyával minden égben. Éveken keresztül forogtam a csillagokkal.
Az a tény, hogy a neoplatonisták
Istent olyan körhöz hasonlítják, melynek mindenhol van középpontja, olyan
téma, amilyet a szufiknál is megtalálunk, nevezetesen Jalad-od-Din-Rumi
Matmavijában, Mahmud Sabestari Glolshan-i-Razában (Titkok rózsakertje)
stb. Rumi szembeállítja a jelenségek világának anyagi körét az abszolút
létező körével. Szintén ő mondja, hogy ha felnyitnánk egy porszemet, egy
napot és a körötte forgó bolygókat láthatnánk benne. Vajon egy atomfizikus
nem ugyanezt mondaná-e?
d) Máshol Isten trónját
úgy ábrázolják, mint aminek kör az alapja: ez a legfelsőbb látóhatár, a
Khatt al istima, melyet Mohamed megkerül mirajkor (l. létra) két körívben.
A mohamedi extázis lényege tehát abban állt, hogy az Isten elérhetetlenségének
útját kellett megtenni.
e) A kör alakzata szimbolizálja
a szó különféle jelentéseit is: egy első kör a szó szerinti értelmet; egy
második kör az allegorikusat; egy harmadik pedig a misztikusat.
A tawhidot, annak tudományát,
hogy bizonyítsuk: Isten egy, az al-Hallaj szerint egy három koncentrikus
körből álló ábra jelképezi: az első kör foglalja egybe a cselekedeteket
(Isten cselekedeteit); a második és harmadik ezeknek nyomait és következményeit:
e két utóbbi a teremtett világ két koncentrikus köre. A középpont jelenti
magát a tawhidot, a tudományt. Valójában ez a tudatlanság tudománya.
f) Egyetemes módon a kör
minden éginek szimbóluma (az ég maga, Isten, a lélek, Platón a pszichét
gömbbel ábrázolja). Már a babiloniaknál megtaláljuk a kör és a négyzet
által kifejezett ég-
föld együttest. A négyzet
beleilleszthető bizonyos határok közé, a kör a határtalanságot fejezi ki.
Jung
megmutatta, hogy a kör szimbóluma a psziché teljességének archetipikus
képe, az Én szimbóluma; míg a négyzet a földi anyag, a test és a valóság
jelképe.
9. Mint beburkoló forma,
mint például egy lezárt körpálya/zárt áramkör, a kör szimbóluma a védelemnek
is, amit saját határain belül nyújt. Innen ered a kör mágikus használata
mint védőkordon a városok, templomok, sírok körül, megakadályozandó az
ellenség, a kóbor szellemek, a démonok behatolását. A küzdők is kört rajzolnak
saját testük köré, mielőtt megkezdik a harcot.
Az oltalmazó kör az egyén
számára a gyűrű, karkötő, lánc, öv, korona formáját ölti. A talizmán erejű
gyűrű, az amulett-gyűrű, a mágikus kör, melyet az ujjakon hordanak, már
az ókor óta használatosak minden népnél; a cselekvő azonnali védelmét erősítik
a legérzékenyebb pontokon: a kéz ujjain. Ezek az ujjak a mágikus fluidum
kibocsátásának és felfogásának természetes eszközei, tehát igen sebezhetők.
Ezek
a körök nem egyszerűen díszei a testnek, hanem a stabilizátor szerepét
töltik be, fenntartva a kohéziót a lélek és a test között... Valószínűleg
ez a szimbolika magyarázza, hogy az ókori harcosok miért hordtak olyan
sok karkötőt. Elképzelhető, hogy mindenkitől kaptak egyet, aki szerette
volna épségben, jó állapotban viszontlátni őket, a lelket kellőképpen a
testhez szögezve.
A szimbólumnak ez az értéke
magyarázza, hogy a gyűrűket és karkötőket leveszik azokról, vagy megtiltják
nekik a viselését, akiknek a lelke elillanhat, mint a halottaké, vagy az
istenség felé emelkedhet, mint a misztikusoké. Az utóbbi esetben másik
szimbolikus erő jelenhet meg; a gyűrű így egy visszavonhatatlan, önkéntes
elköteleződést és adományt jelképez; ezért hordanak az apácák jegygyűrűt.
Amikor több szimbolikus
érték kerül ellentmondásba, a kiválasztott megmutatja, hogy neki tulajdonítják
az elsődleges fontosságot, de az elhomályosult érték ebben a különleges
esetben is tovább él.
Forrás: Jean Chevalier-Alain
Gheerbrant:
Dictionnaire des Symboles
(Paris, 1973-1974, Seghers)
Fordította:
Maruszki Judit
|